MORD PÅ LJUSA DAGEN
Skynda er...! Det ligger en död kvinna ute på heden!
Ni behöver inte titta på henne igen.
Mrs Alice Ruber...
Hon har varit död i högst två timmar. Döden bör ha inträffat vid fyratiden.
FÖRSÄKRINGSBOLAGET TROJAN
Hercules Parrot.
Poirot.Puta med läpparna som om ni tänkte kyssa nån.
Hoppas ni har hittat nåt. Nu har det gått fyra månader.
Det här är nog ett av de sällsynta fall där försäkringsbolaget måste...
...svälja den beska medicinen.
100 guineas som vanligt...?
Förresten, ta er en titt på den här.
Sir Horace Blatt bad oss försäkra den till ett värde av 50 000 pund.
Den tycks ju åtminstone vara värd...
...38 pund 7 shilling och 6 pence.
Ja visst är det en förfalskning.
Frågan är varför en miljonär ger sig på ett så uppenbart bedrägeri.
Han måste ha insett att vi skulle undersöka den.
-Det hela är ett mysterium. -Inte om jag tar mig an det.
Just det...
-Vill ni åta er uppdraget? -Ni vet att ni kan lita på mig.
Jag söker upp sir Horace i dag.
Det blir svårt...Han befinner sig ombord på sin jakt i södra Frankrike.
-Skulle 200 pund räcka? -Säg hellre guineas...
Det skulle göra min förestående semester än mer njutbar.
Jaså minsann...?
Här klampar ni in och anklagar mig för bedrägeri?
Skulle jag ge mig på nåt sånt för en ynka ädelstens skull?
-Jag är god för miljoner! -Likväl är stenen oäkta.
Jag ska vrida nacken av henne...
Om ni vill anförtro er åt mig, så skulle det vara mig en ära.
Låt gå...För några månader sen, träffade jag en kvinna i New York.
Hon påstod att hon var kär i mig och sa upp sig på teatern-
-för att följa med mig hem och bli min fru.Därför fick hon ädelstenen.
Mitt ute på havet övergav hon mig för en annan...men behöll stenen!
Den hade hon fått med tanke på äktenskap.
100 000 dollar är väl mycket för lite kuttrasju till sjöss.
-Kärleken har inget pris. -Det här var fan i mig för högt!
När jag bad att få igen stenen, försökte hon slingra sig-
-men när jag sen väl fick den, hade hon låtit kopiera stenen!
-Det tycks vara enda förklaringen. -Mig ska hon inte dra vid näsan.
Jag råkar känna till att hon just nu semestrar nere på Daphnes ställe.
-Jag ska allt visa henne! -Daphnes ställe...?
Daphne Castle!
Hon var länge kungens älskarinna.
När han sen träffade drottningen, fick Daphne ett av hans gamla slott-
-och gjorde om det till ett lyxhotell där societeten kan begapa varandra.
Det är bäst att ni följer med. Vi ger oss av i kväll.
Dessvärre...så har jag ända sen barnsben lidit av sjösjuka.
Jag fick uppbåda allt mitt mod för att ens våga mig hit.
Jag tar tåget, så möts vi där.
Mes compliments a M Jerome.
-Ett glas cognac till, tack. -Båten går ju klockan elva!
-Skicka ner väskorna så länge. -Att jag alltid måste ordna med allt.
M Poirot, era biljetter till nattåget finns att avhämta i receptionen.
Jag måste gå.Jag får inte missa den där förbannade båten.
Vad du ser dyster ut, Rex.
-Du betalar ju för att ha roligt. -Det känner jag väl till...
Kan du inte kvitta hotellnotan mot en pangartikel i The New Yorker?
Nåt om din nya roll som hotellägare.
-Jag behöver inte PR, bara pengar. -Jag säger detsamma...
-Jag får titta till Gardeners. -De är lika vulgära som vanligt.
God morgon! Är allt till belåtenhet?
Duschen är ju inte riktigt som den jag är van vid hemma i New York.
-Vi är faktiskt vid Adriatiska havet. -Man får vara glad att de har dusch.
När Odells kusin var i Jugoslavien, fick de tvätta sig ute i ett skjul.
-Inte sant? -Det var min faster.
Det var din kusin!
Det var faktiskt två skjul - ett för gästerna och ett för personalen.
Båt i sikte! Slå tillbaka inkräktarna!
Det är nog Arlena.
-Arlena Stuart...? -Marshall.Hon gifte nyss om sig.
Kommer hon hit? Så underbart! Nu är hela semestern räddad!
Såg ni hennes senaste show?
Vi producerade den.
Herregud så dumt av mig...!
Hoppade inte hon av efter några veckor - mitt i en given succé?
Det vet ni mycket väl.
-Fick hon problem med hälsan? -Hon drabbades av guldfeber!
-Och då lättade hon ankar? -Mycket lustigt...
Är det där Arlena, så måste hon ha börjat ekipera sig nån annanstans.
Det måste vara Patrick och Christine Redfern...Ni får ursäkta mig.
Det måste ha svidit i plånboken att tvingas lägga ner en sån succé.
-Har ni några kommentarer? -Gå och lek nån annanstans.
Elakhet går hand i hand med dumhet.
Det är jag som är Daphne. Välkomna hit till ön.
Här kommer vi säkert att få trevligt.
Förhoppningsvis även lite lättsinnighet...
-Lättsinnighet...? -Semestern är till för att flörta!
Ska vi ta en promenad?
Du vet att jag har huvudvärk och bagaget är inte uppackat...
Andreas kan visa er till rummet.
Efter två dar på den där skorven borde du ta lite mer hänsyn...!
Tack så hemskt mycket för tre timmars rent och skärt helvete!
Stötdämpare har annars använts på motorfordon sen mer än 30 år.
Försiktigt!
Gör nåt, Linda!
Få dem att sluta!
-Rena mardrömmen... -Vi är snart framme nu.
Vilken resa...!
Är det inte den absurde lille mannen vi såg på stationen i Tirana?
Vi ska också ut till ön.Kenneth Marshall, min hustru Arlena.
-Hercule Poirot. -Min styvdotter Linda.
Stå inte bara där och glo. Kom hit och hälsa på M Poirot!
-Var er resa hit lika gräslig? -Jag oroar mig nog mest för sjön...
Nu kommer de att kräva dubbel betalning på hemvägen.
Båtresan tar bara 20 minuter och det är det väl värt.
-Har ni varit här förr? -För tre år sen.
När min första fru dog.
-Du milde himmel...! -Det är bara middagssaluten.
Den skjuts dagligen till minnet av Kosovo Metojivas seger år 1193.
En handfull kavallerister höll stånd mot 50 000 bosniska fanatiker.
Deras enda militära framgång någonsin.
Redan det en för mycket...
Arlena, jag älskar dig!
Det var ju rent av värre än taxin...
-Vad händer om hon tackar nej? -Då blir vi ruinerade.
-Vi har ju sålt idén på hennes namn. -Behöva lita till en sån slampa...!
Välkomna hit!
Vad roligt att se dig igen, Kenneth!
-Det måste vara två år sen sist. -Det är rent av tre.
-Du har visst inte träffat Linda? -Nej.
-Och du känner väl inte Arlena? -Jo då...
Vi har allt gått en rond eller två.
Hejsan, Daphne.
Det var åratal sen.
-Åtminstone ett tag sen. -Åratal...
Vi ingick i samma balett.
Redan på den tiden var det hon som fick upp benen högst av oss alla.
Och lättast särade på dem...
Tänk att den "pittoreska värdshus- värdinnan" du nämnde var Daphne!
Vi ska nog gå upp till oss. Det har varit en lång resa.
Andreas!
Saknas det folk, kan Kenneth ta väskorna.
De blir snart uppburna. Drinkar serveras klockan åtta.
Se nu till att vila upp dig länge och ordentligt, Arlena.
Ni måste vara sir Horaces bekant. Var snäll och skriv in er här.
-Den berömde Hercule Poirot? -Nu är ni alldeles för älskvärd.
Mina gäster har för många hundar begravna för att leka era lekar.
Det är inte alls min avsikt.
Jag vill bara ha en bra herrbetjänt, en kopp mintte prick klockan åtta-
-och givetvis lite bivax till skorna.Det är det hela.
-Gilbert behöver en succé i år. -Jag vet inte vad det tagit åt dem.
-Nu har allt Millers gått för långt. -Kitty är en mycket god vän till mig.
-Myra känner Kitty mycket väl. -Jag berättade just det...
En drink? Föredrar ni "White Lady", "Sidecar", eller "Mainbrace"?
Jag tar gärna lite creme de cassis eller sirop de banane...
Bananlikör.
Jag är visst sist.
Ta en korvbit.Du är väl utsvulten efter att ha väntat så länge däruppe.
Christine och Patrick Redfern.
-Arlena! -Min älsklingsprimadonna!
Odell och Myra!
-Vad i hela världen gör ni här? -Vi har en toppenroll åt dig.
Vi var helt enkelt tvungna att åka hit för att träffa dig personligen.
Så rart av er, men jag har dragit mig tillbaka.Här ser ni min nya publik.
Du kommer att ändra dig.Keeler skulle göra vad som helst för rollen.
Kern har skrivit fantastisk musik!
-Älskade Arlena! -Hejsan, Rex.
-Jag måste få prata med dig. -Det får allt vänta, lilla gubben.
Skål.
Hur mår din vackra mor i dag?
Hon är varken vacker eller min mor.
Har du inte fått lära dig att unga damer inte ska vara vresiga?
Nej, men att undvika knäppa karlar.
God morgon.
Det tycks bli varmt i dag.
Hon tycks då vara frisk.
Hur mycket gick det egentligen på att bestrida hennes falska sjukintyg?
20 000 dollar.
-Vilken underbar baddräkt! -Du får den.
Jag har nåt viktigt att säga dig.
-I enrum... -Dunsta, Linda.
Har du kikat på min bok om dig?
-Jag sträckläste den. -Det var väl det jag visste!
Du har tagit reda på var jag föddes...och när...
I Tooting Bec vid sekelskiftet.
Och så avslöjar du hur jag fick min första roll.
-Hur fick du reda på det? -Jag mutade hans fru.
Den ungdomen...Men nu ligger det bakom mig, så det blir ingen bok.
Men du lovade ju...Du måste helt enkelt ge mig ditt medgivande!
Jag tänker inte bli till åtlöje för att du ska ha råd att spöka ut dig.
Men lilla gumman, då...Du måste!
Glöm det.Jag tänker inte ge dig mitt medgivande!
Det här ska du få ångra, det lovar jag.
God morgon, mrs Marshall. - God morgon, mr Brewster.
-Är du här för att spionera, eller? -Jag ville bara prata lite.
-Jag har så tråkigt. -Gå och lek lite med maneterna.
Hon springer som en halt dromedar.
Käring!
Ni tycks visst inte vara mycket för att solbada?
Jag blir bara illröd och får huden full av blåsor.
-Det gäller visst inte er man? -Nej, han tål solen bra.
Han tycker väl att jag är en dumbom.
Jag brukar själv inte solbada, ändå är jag långt ifrån någon...
...dumbom.
Sir Horace ringde just.
-Hans piffelventiler har gått sönder. -Det finns inget som heter så.
Jag lyssnade inte så noga...Hur som helst anländer han först i morgon.
Ska du bada? Vattnet är så varmt att humrarna kokar sig själva.
Vi skulle ju ta en promenad, pappa.
Patrick, blir du inte trött av att ro?
Och nu i morse klagade han igen...!
Vill han så ha cement och skoputs till frukost, så bara ge honom det!
Belgaren får ändå betala för det.
Med råge!
Ursäkta oss.Patrick insisterade på att få ro mig runt ön.
-Han är helt slut. -Det betvivlar jag inte...
Du hade ändå inte tålt solen.
-Här är manuset jag lovade dig. -Jag sa ju att jag slutat med teater.
Nu lever jag bara för dem.
-Vad heter pjäsen, förresten? -"Det är bara inte rätt och riktigt".
-Det gör inget. -Ursäkta mig.
Gå inte.
Så fånigt av mig...
Jag önskar att jag kunde dölja mina känslor bättre.
Det är svårt för kvinnor.
Vet ni vad jag avskyr mest här? Medlidandet.Jag tål det bara inte!
Alla här tycker visst synd om mig.Det ser jag på dem.
"Stackarn, så hemskt hon måste ha det med en sån drummel till karl."
"Om hon ändå orkade kämpa lite..."
Får jag lov att säga en sak?
Kvinnor som Arlena är inget att bry sig om.De räknas bara för stunden.
För att tas på allvar ska kvinnor vara godhjärtade eller intelligenta.
Tror ni verkligen att män bryr sig om såna egenskaper?
Ja då! Er man älskar er.
Det vet jag.
Ska vi ta en liten promenad?
Om jag ändå kunde ligga så där i solen...
Där ligger de som lik på ett bårhus.
De har upphört att vara individer. De är bara köttbitar som ska grillas.
Ursäkta mig, jag lider av svindel. Jag tål inte höga höjder...
Jag ska faktiskt försöka roa mig.
Här är så fridfullt, så fjärran från allt våld och alla bekymmer.
Ja visst.Himlen är blå och det är strålande solsken...
...men ni glömmer att ondskan är allestädes närvarande.
-Du missar middan. -Jag vet...
-Jag tar mig bara en funderare. -På Arlena...?
Det hjälper väl inte att säga att du har dig själv att skylla?
-"Som man bäddar får man ligga"...? -Ännu värre!
-Din stackare. -Jag klarar mig alltid.
Men gör Linda det? Hon lämnar ju inte tösen i fred ett ögonblick!
Jag vet.Det värsta är att Linda brås på sin mor och tar sådant där hårt.
Gör nåt åt det, då.Skilj dig. Folk sysslar ju knappt med annat.
-Vissa har det nästan som yrke. -Arlena gillar bara att flörta.
-Det är inte allvarligt menat. -Du måste ju vara blind!
Vem fan tror du det var som bokade in Patrick Redfern här?
Du menar väl inte...?
Dessvärre gör jag det.
Avtal är avtal.Jag gillar inte korta äktenskap och snabba skilsmässor.
Arlena är min hustru.Punkt slut.
Tills döden skiljer er åt?
Just det.
På det viset...
Nå...?
Jag skulle kunna döda den haggan!
-Vad fan ska vi ta oss till nu, då? -Bara lugn, jag kommer nog på nåt.
Vilken hjälte...! Vore du åtminstone man, så kunde jag ta ut skilsmässa.
Nu får du allt lägga på ett kol.
-Jag pratade lite med Daphne. -Ni trivs visst bra ihop.
-Hon är trevlig. -Ja då...som hotellägare betraktad.
Och du trivs visst ihop med Redfern?
-Han är trevlig. -Ja då...som gigolo betraktad.
Du tyckte ju bra om honom när ni träffades i London.
-Jag har aldrig sett honom förr. -Tänk det trodde jag bestämt...
Du var väl borta då.Hur som helst, så råkar han bara befinna sig här.
Han råkar helt enkelt befinna sig här för att du råkade boka rum åt honom.
Den haggan!
-Det är inget att diskutera! -Lätt för dig att säga...!
Så fort jag ser åt en vacker kvinna, inbillar du dig att vi har en affär!
Varför lämnar du mig annars ensam här, så att alla kan skratta åt mig?
-Vi är bara vänner. -Det tror jag inte på.
-Kan vi inte åka härifrån? -Aldrig.Nu stannar vi här!
Jag ser fram emot en trevlig liten pratstund, Patrick.
Den är ju bedårande!
-Seså.Hopp i säng nu, Linda. -Vi är ju faktiskt här på semester...
Pallra dig iväg nu, Askungen.
Visst är hon fantastisk?
Mademoiselle!
Abrakadabra!
Jag vet hur det gick till. Ägget ligger i bröstfickan.
Jag är faktiskt ingen femåring!
-Har du badat? -Vad tror ni...
Du behöver väl inte vara otrevlig bara för att du la dig tidigt i går?
Jag brukar gömma det bakom örat.
Där är du ju! Jag tänkte höra om du ville följa med ut och teckna lite.
Vi ses där nere om tio minuter.
Monsieur Poirot...så lägligt.
-Kan ni hjälpa mig att få i den här? -Skulle ni behöva hjälp...?
-Som att sjösätta en atlantångare. -Och utan champagne dessutom.
Tack ska ni ha.
Tala inte om för de andra var jag är. Alla tycks hänga mig i hasorna.
Vissa mer än andra förstås, men jag vill vara för mig själv.
Njut nu av badet!
Tänk så bekymmersfri man kan vara!
-Det ska jag råda bot på. -Du kan väl inte råda bot på något!
Jag har en liten idé...
Min kusin funderade så länge att hon hamnade på bårhuset till sist!
Odell!
Varför så bråttom?
-Har du ätit frukost? -Lite rostat bröd...
Fy då.Andreas som anstränger sig för att servera en engelsk frukost-
-och så äter du bara rostat bröd.
Jag var inte hungrig.
Vad är det?
-Är det Arlena...? -Hon är för gräslig!
Bry dig inte om henne.
-Sånt där brukar ordna sig. -Om man gör nåt åt det, ja.
Följer du med på en promenad?
-Jag har lovat följa med Christine. -Vad kul att du lärt känna nån.
God morgon, Kenneth.
Det har kommit ett brev till dig.
Eftersom din dotter har nobbat mig, kanske du kan slå följe med mig?
Det vore trevligt, men tyvärr måste jag svara på det här genast.
Vilken otur...Men halv ett slipper du mig inte, då blir det tennis.
-Du har inte sett till din mor? -Gudskelov inte...!
Gör rent det, då! Stå inte bara där och häng.
Då bär det av...
-Vilken...färggrann utstyrsel! -Trevligt att ni tycker om den.
Linda följer med mig och tecknar, men jag lovar att titta till henne.
Ha det så trevligt.
Har ni badat?
-Såg ni mig? -Nej.
Visst har jag badat - kallt vatten är mycket nyttigt för hjärncellerna.
Ni har inte sett till min hustru?
Madame Marshall...?
-Är hon redan uppe? -Hon var inte på rummet.
Ni har inte råkat se till Redfern?
Nån drar visst förhastade slutsatser.
God morgon, mina herrar.
-Vad brukar ni teckna, mrs Redfern? -Du kan säga Christine.
Ska du ta en liten båttur?
-Får man följa med? -Tja...
Vad är klockan?
-Fem i tolv. -Jag ska ju spela tennis halv ett!
-Det var en tjusig båt. -Den tillhör sir Horace Blatt.
Vi var ombord en gång...tror jag.
Titta!
-Vem kan det vara? -Det vet du mycket väl.
-Kan inte du ta med båten tillbaka? -Jag vet inte hur man kör den!
-Allt du behöver göra är att styra. -Låt gå då, men blanda inte in mig.
Bussigt.
Bu!
Vakna!
Gode Gud!
-Vad är det? -Hon är död!
Mördad! Strypt!
Det är inte möjligt...
-Vi måste hämta hjälp! -Vänta här så länge.
-Det kan jag inte! -Nej, mördaren kan ju vara kvar.
-Kan du ta dig till hotellet? -Rena barnleken.
Madame Marshall blev strypt, det framgår av märkena på halsen.
Så mycket står klart.
Vi får hämta polisen och låta en läkare avgöra när hon dog.
Känner ni till läkarna här i trakten?
De är bäst lämpade att avgöra om en oxe orkar dra en kärra eller inte.
Får jag tala lite med er...
Ni är ju välkänd för att vara såväl diskret som ridderlig.
Ni anförtros statshemligheter-
-och skyndar genast till undsättning om en kvinna skulle vara nödställd.
Nu ber jag er på mina bara knän.
Kan vi inte göra en egen utredning? Folk är känsliga för mord och sånt.
Blir det känt att en berömd aktris blev mördad här, blir jag ruinerad!
Dessvärre är det oundvikligt att det här hamnar i offentlighetens ljus.
Givetvis.Vad det lider...när vi kan tillkännage det på lämpligt vis.
Men vad skulle folk säga om det blir känt att ni var här före polisen...
...men inte lyckades lösa brottet?
Såväl ert som mitt rykte står på spel.
-Där stank väl förfärligt? -Där fanns bara en fläkt av havet.
Så poetisk ni är!
-Ni är Frankrike personifierat. -Snarare Belgien...
-Så dum jag är! Kan ni förlåta mig? -Vad det lider...
Nå? Ställer ni ert väldiga intellekt till en nödställd kvinnas förfogande?
Reder ni ut den här härvan med er sedvanliga skärpa...och diskretion?
Jag måste företa en liten utredning innan jag kan svara på den frågan.
Monsieur Redfern, när upptäckte ni den döda?
Prick klockan tolv. De hade just skjutit salut.
Mrs Gardener hämtade hjälp och jag har ingenting rört.
Eftersom jag hjälpte mme Marshall att komma iväg vid...tjugo över tio-
-så måste hon ha avlidit mellan klockan halv elva och klockan tolv.
Det är ju lysande!
En läkare kan bara fastställa när hon dog och hur - och det vet jag redan.
Här behövs ingen läkare!
Det här var ju oerhört tragiskt...
Visst var hon lite lösaktig, men nåt sånt förtjänade hon inte.
Som ni förstår var det henne det rörde sig om.
-Jag misstänkte nästan det. -Det kan jag fan i mig begripa...
Jag ska väl ge mig av.
Jag skulle ändå bara förstöra för hennes nye man.
-Hann ni träffa madame Arlena? -Nej, jag kom ju precis nyss!
I så fall förstår jag inte en sak.
Den där oäkta diamanten ni visade mig senast...
Hur kommer det sig att den låg nere på stranden i närheten av den döda?
Jag blir aldrig nån vidare mördare - som jag sprider bevis kring mig...
Jag erkänner.
Att jag träffade henne, alltså.
När vi var på väg hit, fick jag syn på henne där hon trampade omkring.
Jag tog och rodde in till stranden.
Hellre det än börja bråka med henne inför hennes man.
Vi råkade i luven på varann, men hon lovade reda ut allt till kvällen.
-Sa hon var diamanten fanns? -Nej!
Har ni inget emot det, så skulle jag vilja byta om nu.Det är lite kyligt.
Jag höll av Arlena som ni vet.
Det är möjligt, men det har hänt att män mördat de kvinnor-
-som gjort det omöjligt för dem att återvända till deras hustrur.
Så var inte fallet! Vi kunde ha brutit när som helst.
Förresten såg ni ju att jag gav mig av tillsammans med mrs Gardener.
Det tycks som om jag skulle utgöra ert alibi.
Byt nu om.
Så han har alltså sprungit efter Arlena...Jag klandrar honom inte.
Tyvärr måste jag påstå att ni var rasande på madame Arlena-
-och åkte hit för att ta tillbaka diamanten.
När hon skrattade åt er, blev ni ursinnig och ströp henne.
Vilket förbannat struntprat!
Dessvärre hörde jag själv er säga att ni ville vrida nacken av henne.
Det var ju bara som jag sa!
Jag sa bara åt henne att jag inte lät lura mig och slängde glasbiten!
Hade jag dödat henne, så hade besättningen sett det.
De går inte miste om utsikten när det vankas puddingar.Fråga dem själv!
Hur som helst ber jag er att inte lämna ön.
Som ni vill, men i era kläder hade jag koncentrerat mig mer på gubben.
De brukar ligga väl till hands när det gäller såna som Arlena.
Ni beklagar alltså sorgen-
-samtidigt som ni anklagar mig för att ha mördat min egen hustru?
Jag är definitivt att föredra framför den lokala polisen.
Därför undrar jag var ni befann er mellan klockan elva och tolv i dag.
-Jag satt här och skrev brev. -Det var märkligt...
När jag gick förbi här utanför runt kvart över elva...
...så hördes inte ett knäpp.
Man tänker faktiskt efter emellanåt.
Här är det jag skrev.Som synes bör det ha tagit mig minst en timme.
Ni kan ha skrivit brevet i går. Inget styrker att det skrevs i dag.
Jag råkade bara höra... Jag kan faktiskt styrka det.
Jag brukar ha en liten genomgång med personalen en gång i veckan.
För att sätta lite fart på dem.
Innan personalmötet, halv tolv i dag, gick jag upp hit för att tvätta mig-
-och då såg jag att Kenneth jobbade.
Men skrivbordet syns inte från dörren.
Jag...såg honom i spegeln...
Jaså i spegeln!
Du skriver då verkligen fort. Du är rena virtuosen på skrivmaskin.
Hur många fingrar ser ni?
Tre.
Och nu...?
Ni gömmer ju er.
Man ser inte den som sitter här.Jag gömmer mig inte, däremot ljuger ni.
Kan monsieur Marshall händelsevis tänkas ljuga även han?
Det är uppenbart att det här utgör svaret på det brev från min mäklare-
-som jag erhöll halv elva i dag.
Det är följdaktligen lika uppenbart att det skrevs vid angiven tidpunkt!
Av allt att döma...
Vad beträffar madame, så undrar jag lite över er promenad upp till fyren.
-Var ni ensam? -Ja.
Jag antar att ni passerade viken där Arlena blev mördad?
Ja.Jag såg att Arlena solade.
Ni måste ha gått samma väg tillbaka.
Ni kan ha tagit er ner till stranden och mördat Arlena Marshall-
-och ändå hunnit tillbaka till mötet!
Prat! Skulle jag mörda henne bara för att hon lyckats bättre än jag?
Inte alls...men det finns vissa band mellan er och monsieur Marshall.
Varför annars försöka skydda honom?
-Må så vara...Än sen? -I så fall var mme Arlena i vägen.
Så typiskt franskt...belgiskt...att genast misstänka ett passionsdrama!
Men nu hugger ni i sten.
Jag vet nämligen vem mördaren är.
Sir Horace Blatt.
På väg tillbaka från fyren såg jag hur han skrek och stod i där nere.
-Jag har aldrig sett nån så arg. -Varför berättade ni inte det genast?
Vi är gamla bekanta...och jag visste ju inte att ni tänkte anklaga oss.
-Ni borde förhöra honom. -Det har jag redan gjort.
Hans besättning såg dem hela tiden.
Men eftersom era och hans uppgifter stämmer, har ni skaffat er ett alibi.
Där satte jag dig nästan i klistret.
-Jag ville bara hjälpa dig. -Jag vet det.Jag förlåter dig.
Inte ett ord till! Om inte du flörtat med henne hade du aldrig varit där!
Madame!
-Får jag ställa några frågor till er? -Jag hade inget med saken att göra.
-Ni lär knappast ha älskat Arlena. -Förvisso inte...
...men jag försökte hela tiden få med mig Linda ut och teckna lite.
Vi träffades när hon hade badat och sen var vi ute hela förmiddagen.
-Ni kan själv fråga henne! -Lugna ner er lite...
Tänk nu efter riktigt noga.
-När begav ni er hemåt? -Vid tolv, jag hade min tennis då.
-Bar ni klocka? -Nej.
Hur visste ni då att hon var tolv?
Jag var precis uppe vid krönet-
-när jag hörde den där saluten de skjuter klockan tolv dagligen.
Vad gjorde ni sen?
Eftersom jag var försenad, rusade jag genast till rummet och bytte om.
Sen sprang jag ner till mr Marshall, mrs Castle och mr Gardener.
Ursäkta att jag är sen. Jag glömde helt av tiden.
Det rör sig bara om fyra minuter. Tyvärr får ni visst spela med mig.
Sen fick vi höra om Arlena...
Visst är det gräsligt, men ändå känner jag mig...
Lättad...? Det förstår jag så väl.
Är det inget annat ni vill fråga om?
Inte för tillfället.
Kom in.
Ursäkta om jag stör i sorgen...
Sorgen...? Varför skulle jag sörja Arlena?
-Tyckte du så illa om henne? -Det gläder mig att hon dog.
Hon var gräslig mot mig och pappa!
Får jag fråga var du varit i dag?
Christine Redfern bad mig följa med. Hon ville teckna av lite klippor.
-Gjorde hon det? -Ja.Hon satt där i sin stora hatt.
Hon får visst blåsor om hon solar.
Jag fick den här.
-Faktiskt ganska skaplig. -Ja, det är ju onekligen...
...klippor.
-När gick hon därifrån? -Fem i tolv.Hon frågade mig.
Hur mycket är klockan?
-Fem i tolv. -Jag ska ju spela tennis halv ett!
Hon fick oerhört bråttom och rusade iväg mot hotellet.
-Vill du ha den här? -Tack! Vi ses sen.
Jag hade redan hunnit ut i vattnet när hon plötsligt ropade på mig.
Jag hade glömt ta på badmössan.
-Du såg ingen när du badade? -Nej.
Bara Christine som vinkade.
Sluta nu fråga en massa om Christine.
Varken hon eller jag kan ha gjort det.Prata med Rex Brewster istället.
-Han avskydde Arlena. -Han som beundrade henne så?
Han hade skrivit en bok om henne som hon inte tillät honom publicera.
-Hur känner du till det? -Jag hörde dem bråka om det i går.
Han lär knappast få den utgiven om han skulle råka bli hängd!
Och nu putsar ni så att det riktigt lyser om besticken!
-Vet ni var monsieur Brewster är? -Han gick visst ut i trädgården.
Men det är inte honom ni ska ha tag i - ni bör koncentrera er på kvinnan.
Jag har räknat ut alltihop.
Om Horace Blatt, Kenneth Marshall och jag är oskyldiga-
-i likhet med Patrick Redfern och Myra Gardener-
-så återstår bara den lilla gnällspiken.
En svartsjuk hustru, Christine Redfern.
Hon är nog inte så vek - kvinnor kan slåss som tigrinnor för sina karlar.
Och hur skulle hon ha burit sig åt?
Hon slog väl Arlena sanslös med nåt innan hon tryckte till på carot...
-På halsartären, ja. -Sånt står i alla deckare.
Häromdan läste jag att en elvaåring gjort nåt liknande nere i Ungern.
Hon använde en nötknäppare!
-Det kanske saknas en sån... -Det fanns inga nötknäpparmärken.
Dessutom har madame Christine fått alibi av mademoiselle Linda.
Och vice versa.
Så förtretligt...
"I den..."
"...brännande..."
"...middagssolen vid Adriatiska havet..."
"...låg den döda utsträckt på rygg."
"Som död intog hon ironiskt nog den ställning hon så ofta legat i."
Det är ju lysande...!
Jaha...så nu ska ni alltså fråga ut mig om stackars Arlena.
Jag är givetvis förkrossad.
Hon var så underbart rolig och generös.
Men ni fick inte tillstånd att publicera ert manuskript.
-Vem har sagt det? -Det kvittar.
Nu kan ni ge ut ert snusk och skörda frukterna av det.
Så sett tjänar jag ju på det-
-men förlusten av en så lysande artist-
-överstiger vida det jag eventuellt skulle vinna på det.
Hon dog mellan halv tolv och tolv. Var befann ni er vid den tiden?
Jag var ute i en trampbåt.
-Var nånstans? -Ingen aning.
-Jag hade inte sjökortet med mig. -Mycket lustigt.
Hur som helst-
-så kan ni ha sett sir Horace ge sig av och tagit er in till stranden-
-där ni fann en intet ont anande, sovande Arlena...och ströp henne!
Det tar två timmar att ta sig med trampbåt därifrån till Gull Bay-
-och precis när de sköt sin eländiga middagssalut, anlände jag just dit.
Linda badade - jag körde nästan på henne där hon plaskade omkring.
Såg ni henne bada där klockan tolv?
Ja visst.Jag bad henne hjälpa mig tillbaka, men hon vägrade blankt.
Vad vill ni?
-Va? -Hjälp mig tillbaka!
-Jag är helt slut. -Aldrig i livet!
Så ni inser säkert att jag omöjligt kan ha mördat Arlena.
Vill ni hitta mördaren, så ska ni ta reda på vem som försökte döda mig.
Döda er...? Vad menar ni?
Sen jag blivit lämnad i sticket av Linda, trampade jag vidare.
Tio minuter senare damp det ner en flaska i vattnet alldeles intill mig.
Den strök tätt förbi mig, men när jag tittade upp, såg jag ingen där.
Gratulerar till er lysande fantasi.
Jag syftar givetvis på ert uppdiktade besök vid Gull Bay klockan tolv.
-Vad menar ni med uppdiktat? -Mlle Linda hade inte sett nån där.
Den där lilla fjompan...!
Visserligen hatar hon mig för att jag beundrade Arlena, men att ljuga...!
Linda!
Vänta lite!
Tala nu om att jag befann mig ute vid Gull Cove i morse.
-Det gjorde ni ju inte. -Din lilla lögnhals...!
Säg nu att du såg mig på trampbåten och att du vägrade hjälpa mig!
Säg det!
Säg åt henne att berätta sanningen!
Såg du till mr Brewster när du badade vid Gull Cove i morse?
-Jag gjorde väl det, då... -Du får inte ljuga så.
-Folk kan råka illa ut. -Folk kan fan i mig bli hängda!
Det var väl liksom avsikten med det?
Förlåt.
Jag ber om ursäkt. Jag godtar ert alibi.
Synnerligen sjangtilt av er, mr P.
Jag har inte samma tur som min hustru - jag saknar helt alibi.
Jag satt där på bänken och läste mellan elva och kvart över tolv.
Jag är väl införstådd med att när ett mord begås i er lilla värld-
-så har alla ett vattentätt alibi-
-men i min värld, som jag för övrigt delar med miljoner andra oskyldiga-
-är folk märkligt nog inte förutseende nog att skaffa sig alibi-
-när det begås ett mord som de inte ens känner till.
Följdaktligen satt jag helt enkelt och läste en bok-
-utan att någon råkade gå förbi och notera klockslaget på sitt fickur.
Kort sagt saknar jag varje form av alibi.
Visst kan jag ha kastat mig över krönet som en bergsget-
-och stormat ner för alla de beryktade trappstegen-
-för att sen smyga fram och strypa Arlena med mina starka händer-
-men dessvärre gjorde jag inte det.
Jag har alltså ett riktigt fett motiv och saknar alibi.
Nästa fråga.
Vad gjorde ni sen ni väl slutat sitta här utan att vara iakttagen?
Jag gick upp på rummet och bytte om inför tennisen.
Jag ringde förgäves på personalen.
Var de egentligen håller hus, vore nåt att bita i för er.
Det fanns inget vatten i kranen.
Jag hörde nån ta sig ett rejält bad i nåt av rummen lite längre bort.
Hur som helst bytte jag om-
-och infann mig på tennisbanan precis klockan halv ett.
Daphne och Marshall var redan där. Mrs Redfern anlände kort därefter.
Därmed är försvaret färdigt med sin plädering.
Ni försöker visst göra er lustig, men har man inget alibi...
...så har man inte.
Den är här inne.Jag har löst fallet med hjälp av den.
Glöm kvinnan, det handlar om fikusen - bara Rex kan ha gjort det.
Halv tolv befann sig Arlena i livet när sir Horace lämnade henne.
Både Myra, Patrick, Linda, Christine, Kenneth och jag själv har alibi.
Det måste vara vår lille skribent!
Jag vet dessutom hur han gjorde det.
Jag läste om en kvinna i Malaysien som blev dränkt av en jättemuräna.
Hon blev nersläpad på havsbotten med dess tänder begravna i halsen.
Det var då jag fattade.
Rex lurade på henne i vattnet-
-och när hon dök upp på sin trampbåt, slet han ner henne i...
Det enda kruxet är att hon varken blev dränkt eller "ihjälgnagd".
Och än mer förödande för er teori är-
-att monsieur Brewster befann sig vid Gull Cove klockan tolv.
Han kan omöjligt ha tagit sig dit från Ladder Bay på en halvtimme.
Så förtretligt...
Vem skulle annars ha gjort det? Alla har ju alibi.
Inte monsieur Gardener. Något han tycks vara stolt över.
Det har han visst.
Vid halv tolv gav jag personalen veckans sedvanliga uppläxning.
Jag poängterade särskilt-
-det meningslösa i att göra curry- rätterna för starka för att ätas.
Jag såg Odell sitta och läsa där ute.
Han satt där under hela mötet. Det är jag helt säker på.
-Vad har jag nu sagt...? -Ni har sagt massor!
Nu förstår jag...
Ni menar att ingen tycks ha gjort det.
Likväl har vi ett lik på halsen.
-Rigoletto! -Verdi...Quelle élégance!
Om Guiseppe Verdi varit engelsman, så hade han hetat Joe Green.
Jag antar det.
Som latinlärare fick jag eleverna att skratta åt det.
Man skrattar åt vad som helst för att slippa latinet ett ögonblick.
Ursäkta om jag stör mitt i drinken, men jag har två viktiga frågor.
För det första : var det nån av er som slängde en flaska i havet i morse?
För det andra : var det nån av er som tog ett bad kvart över tolv i dag?
Det var ju märkligt...
Ett bad som ingen säger sig ha tagit och en flaska som slängde sig själv.
Joe Green...Det var faktiskt ganska lustigt trots allt.
-Var det skönt i vattnet? -Iskallt.Jag försöker bli varm.
Hon påminner om den kvinnliga polisen som just fångat en tjuv.
Hon jagade honom längs hela gatan innan hon lyckades få tag i pungen!
-Det var inte det minsta lustigt. -Förlåt, då...
Däremot är det inte särskilt kul att behöva vänta på vår käre detektiv.
Eftersom ni varken hittat mördaren eller diamanten, ger jag mig av nu.
Gardeners och Redferns ger sig av de med, det här är ju rena bårhuset.
Inget går upp mot en god natts sömn för att sätta fart på hjärncellerna.
Be alla att infinna sig i salongen efter frukost.
Då kommer allt att avslöjas.
-Har ni löst det? -Ge oss en ledtråd.
Begrunda badmössan, badet, flaskan-
-armbandsuret, diamanten, saluten, en fläkt av havet och klippans höjd.
Med ledning därav bör ni lösa det.
Vi ses om en timme. Nu ska jag inmundiga mitt ägg.
Han är ju fullständigt odräglig!
Han pratar bara smörja hela tiden.
Mina damer och herrar.
Jag har bett alla församlas här...
...för att jag nu har lyckats utröna vem som mördade madame Marshall.
Svaret torde inte överraska någon.
Sitter alla bekvämt?
Även mördaren?
Det är ett ovanligt brott såtillvida att ingen tycks ha kunnat begå det.
Det begicks mellan halv tolv och tolv-
-likväl har alla alibi för just den tidpunkten - inklusive M Gardener.
Jag är ledsen om jag gör er besviken.
Eftersom det onekligen föreligger ett lik, måste någon ljuga.
Vem?
Efter noggrant övervägande, drog jag slutsatsen att det måste vara ni.
Madame Redfern.
Jag...?
-Jag har inte ljugit. -Jo då.
På frågan när ni gick från Gull Cove, svarade ni att det var fem i tolv-
-eftersom ni hörde middagssaluten när ni vinkade åt Linda där nere.
Men eftersom även M Brewster var där, borde ni ha nämnt honom.
Och när jag påpekade för honom-
-att det faktum att han befann sig där förnekades av Linda-
-flög han på henne när han i stället kunde ha åberopat er som vittne.
Han måste ha sett er, men nämner det inte ens.Man inser lätt varför.
Ni befann er nämligen inte där.
-Jag vinkade visst åt Linda! -Det gjorde hon faktiskt.
-Men det förekom väl ingen salut? -Kanske inte...
-Klockan var nämligen inte tolv! -Jag tittade ju själv på klockan.
Klockan är mycket viktig. Låt oss återvända till gårdagen.
Jag satt och åt frukost på terrassen.
När jag trollade för unga fröken, såg jag att hon inte bar nån klocka.
Ni hade ju just badat - vilket vem som helst kunnat iaktta uppifrån.
Madame Redfern berättade själv-
-att hon varit borta vid Lindas rum för att höra om hon ville följa med-
-men att hon inte varit där då.
Ett ypperligt tillfälle att smyga in och ställa fram klockan 20 minuter.
När Linda kort därpå dök upp, precis som ni hade räknat med-
-frågade ni om hon ville följa med.
-Vill du följa med? -Gärna!
Planen gick ut på att få Linda att ge er ett falskt alibi.
-Det är bara lösa antaganden! -Men den enda rimliga förklaringen.
Ge er till tåls, så ska jag förklara exakt vad som hände vid Gull Cove.
Mme Redfern tittade på klockan-
-hon så omsorgsfullt dolt under de tygmassor som skyddade hennes hy.
Klockan var fem över halv tolv.
Hon frågade Linda vad klockan var och hon svarade givetvis fem i tolv.
När Linda gick för att bada, ställde mme Redfern fram hennes klocka-
-och ropade därefter tillbaka henne för att hon hade glömt badmössan.
Man kan undra varför hon brydde sig om en sån detalj.
Svaret är att saluten alltid skjuts klockan tolv-
-och hon ville inte riskera att Linda skulle höra den.
Simmar man omkring i havet med badmössa på, så hör man ingenting.
När mme Redfern har nått toppen av klippan är klockan tjugo i tolv.
Hon stannar till för att vinka-
-men mr Brewster syns inte till och ingen salut kan höras.
Därefter springer mme Redfern från Gull Cave till Ladder Bay.
Det bör ha tagit högst sju minuter.
Hon anländer kvart i tolv och får se mme Arlena vänta på Patrick-
-med vilken jag är övertygad om att hon hade stämt möte.
Plötsligt får hon till sin fasa se er uppe vid toppen av stegen.
Ni vet ju att jag lider av svindel!
Bara att ni spelade upp en scen för att få mig att dra den slutsatsen.
Ute på terrassen i förrgår.
När jag pekade på alla som solade-
-vacklade ni plötsligt till och sa att ni led av svindel.
Det gör hon också!
Hon bara låtsades för att inte kunna misstänkas ha använt sig av stegen-
-men igår stod jag själv och såg ut från klippkanten ovanför Gull Cove-
-och upptäckte då något intressant.
För att ha kunnat vinka till Linda där nere-
-måste ni ha stått ända framme vid stupet.
Trots att jag själv inte lider av svindel blev jag...rätt vimmelkantig.
Om ni verkligen lidit av svindel, hade det varit fullständigt omöjligt.
Ni klättrade alltså ner för stegen...
Mme Arlena skulle just ge sig av när hon fick syn på en liten grotta.
Hur kan jag då veta att hon varit där?
I går hittade jag inte bara den oäkta diamanten sir Horace lämnat kvar-
-utan med mitt känsliga luktsinne-
-noterade jag alls ingen stank, utan endast "En fläkt av havet"-
-vilket som M Marshall säkert vet, råkade vara hennes älsklingsparfym.
Men jag går händelserna i förväg... När ni kom ner var Arlena borta.
Arlena! Var är du?
Jag vet att du är här! Jag vill prata med dig.
Jag kommer.
Vad vill du?
Nu får det väl ändå vara nog med vansinnigheter? Arlena blev strypt!
Använd ögonen så ser ni att hennes händer är för små för att klara det!
Jag instämmer.Där råkade min teori på en svår stötesten.
-Er teori blev just skjuten i sank. -Du var ju inte ens där!
Jag såg henne ligga där strypt.
-Christine kan inte ha gjort det. -Ni har fullständigt rätt.
Mordet begicks av hennes man - Patrick Redfern.
-Nu yrar ni ju i nattmössan. -Han kan inte heller ha gjort det!
Jag var tillsammans med honom hela tiden och vi såg ju henne ligga där!
Det är just där vi har poängen.
En ung kvinna är en annan lik.
Två solbrända armar, två solbrända ben och lite baddräkt där emellan.
Vad såg ni egentligen från båten? Ni såg hur den unge älskaren-
-böjde sig ner över en solbränd kropp i Arlenas vita baddräkt-
-och hennes röda hatt.
Som jag påpekade häromdagen, ser alla likadana ut på stranden.
De har upphört att vara individer-
-och är endast köttstycken som låter sig stekas i solen.
Inte konstigt att ni trodde er se mme Marshalls döda kropp-
-när ni i själva verket endast såg en högst levande Christine Redfern.
Det var därför man tvingades dölja offrets ansikte, det var någon annan.
Och vem skulle väl hjälpa M Redfern om inte hans egen hustru?
Därefter var föreställningen över.
Mme Gardener gav sig av efter hjälp.
Och vad tror ni egentligen hände så fort ni försvunnit utom synhåll?
Den döda fick plötsligt liv-
-och rusade snabbt in i grottan för att ta av mme Arlenas baddräkt-
-som hon bar när hon spelade död.
Teorin spricker på en punkt! Christine är ju fullständigt likblek.
Hur kan jag ha tagit miste på hennes ben och Arlenas?
Teorin spricker inte alls.
Betänk bara mme Redferns minst sagt märkliga strandmundering.
När jag såg henne i går, bar hon ett oerhört väl tilltaget plagg-
-som täckte henne från topp till tå.
Det förklaras inte av rädsla för solen.
Hon bar plagget för att dölja att hon egentligen var hur brun som helst.
När hon väl hade fått på sig mme Arlenas baddräkt-
-svärtade hon ner händer och hals-
-vilket hon inte hade kunnat göra tidigare...utan att Linda märkt det.
Hon tog på sig örhängena-
-rusade ut på stranden-
-lade sig på Arlenas handduk-
-täckte över ansiktet med hatten-
-och inväntade sin makes och er ankomst.
Redo att spela död.
Han skötte onekligen sin del mycket skickligt-
-genom att anlända dit i exakt samma ögonblick saluten avfyrades.
Resten var enkelt.Hon bytte om på nytt - klockan var nu fem över tolv.
Hon tog ett hastigt farväl av sin man.
Därefter rusade hon kvickt iväg mot stigen som ledde till hotellet-
-men allra först måste hon göra sig av med flaskan med brunfärg.
Flaskan ingen hade kastat...
Hon slängde den över klippkanten-
-men oturligt nog sågs flaskan av M Brewster som nästan blev träffad.
Hon nådde hotellet kvart över tolv.
Jag tog själv tiden, men då springer jag av naturliga skäl inte så fort...
Därefter tog mme Redfern det bad som ingen sade sig ha tagit-
-för att tvätta bort brunfärgen.
Hon bytte om inför tennisen och infann sig endast något försenad.
Oskulden själv.
Det grämer mig att jag inte genom- skådade ert skådespel tidigare.
Men inte ens jag är ju fullkomlig...
Ni har hela tiden spelat upp små noggrant inrepeterade scener-
-som ingen kunnat undgå att höra.
Hysteriska små svartsjukescener i närheten av vidöppna fönster.
Så fort jag ser åt en vacker kvinna, inbillar du dig att vi har en affär!
Ni begagnade er av minsta tillfälle att framstå som svag och bräcklig-
-och så solkänslig att ni jämt måste bära kläder för att undvika blåsor.
Någon alla skulle betrakta som en stackars hjälplös, övergiven hustru.
Herrn å sin sida ansträngde sig för att skylta med sin affär-
-i stället för att dölja den som de flesta annars skulle gjort.
En synnerligen ondskefull plan som genomförts fullständigt lysande.
Onekligen, men en sak har ni ännu inte lyckats bestå oss med - motivet.
Varför skulle jag döda Arlena? Jag fullkomligt avgudade henne.
Otrohet må vara aldrig så förkastligt men är definitivt inget brottsligt.
Ni avgudade bara hennes pengar.
I synnerhet den utsökta diamant hon hade fått av sir Horace Blatt.
Latinlärare är inte direkt välavlönade.
Ni är alls inte den charmör ni låtsas vara, bara en hänsynslös skojare-
-som inte hade några betänkligheter inför att "låna" Arlenas diamant-
-och ersätta den med en kopia.
-För all del, fortsätt ni. -Ja, artighet ingår också i rollen...
Ni visste att det skulle upptäckas-
-och måste undanröja enda vittnet.
Kan man tänka sig lämpligare plats än en avsides ö-
-för att iscensätta ett sådant mord?
Föreställ er den mörka grottan där Arlena nu börjar kvickna till-
-och en tröstande M Patrick bara inväntar rätt tillfälle att slå till.
Han tar stryptag.Hon kämpar emot.
Det var slutet för den stackars lättlurade...vackra...
...och godtrogna...Arlena Marshall.
Och det, mina damer och herrar-
-är berättelsen om mordet på Arlena Marshall.
Det enda de inte hade förutsett var Hercule Poirots närvaro på ön.
-Ni är en lysande berättare. -Vilken enastående intrig!
Ett utmärkt framförande. 9 poäng på en tiogradig skala.
Ni får 1 poängs avdrag för fullkomlig avsaknad av bevis.
-Stämmer det...? -Har ni verkligen inga bevis?
Dessvärre har han rätt.
Jag har inte ens tillstymmelsen till bevis, även om det gick till så.
Vi behöver inte sitta här och bli förolämpade av den här skojaren.
Nu går vi och packar, älskling.
Får vi bara lite tid ska vi nog kunna lista ut hur ni kan ha genomfört det.
Var befann ni er egentligen själv?
De går fria och diamanten har jag inte heller fått igen.Just snyggt!
Så snällt av er att vinka av oss.
Farväl, kära vänner.Vi bryr oss inte om att lämna någon ny adress.
Glömmer ni inte något nu?
-De har ändå bara förolämpat oss. -Vi måste faktiskt betala.
De får inte tro att vi är bedragare.
Jag skriver ut en check.
Givetvis misstänker ni att checken saknar täckning-
-men dessvärre blir ni tvungen att nöja er med det här.
Varsågod.Jag tog till lite extra med tanke på alla olägenheter.
Jag vill bara påpeka en sak.
Den där klänningen klär er verkligen inte.Farväl.
Ett ögonblick, monsieur Ruber.
Monsieur Felix Ruber.
-Vem fan är det...? -Änkling efter Alice Ruber.
Hon ströps för några månader sen.
Hennes försäkringsbolag bad mig granska fallet.
I händelse av hennes död, skulle maken få en större summa pengar.
Alla misstänkte vi nån vettvilling-
-eftersom den misstänkte äkta mannen hade vattentätt alibi.
Det intygades av den kvinnliga vandrare som påträffade den döda.
Men i går slog det mig att strypning, ett oskyldigt vittne, omkastad tid...
Kunde verkligen likheterna mellan fallen vara en ren tillfällighet?
Nej! Vandraren var ingen mindre än mme Christine Redfern.
Monsieur Ruber befann sig på tåget och såg säkert till att han iakttogs.
Bigamisten Ruber återvände sen till den kvarvarande frun, mme Redfern.
Ni var förutseende nog att inte skriva in er i hotelliggaren-
-men checken duger lika bra.
Det är visserligen inte samma namn som när ni löste in livförsäkringen.
Då använde ni namnet Felix Ruber och här står det Patrick Redfern-
-men handstilen är onekligen densamma.
Milda himmel...!
Ni skulle aldrig ha sagt att Guiseppe Verdi blev Joe Green på engelska-
-eller att ni undervisat i latin.
Då slog det mig nämligen att latinets felix ruber blir redfern på engelska.
Hercule Poirot låter inte lura sig - inte ens på ett dött språk.
Tror ni verkligen att namnteckningar och ordlekar skulle hålla som bevis?
Om ni nu finner mina antaganden väl fantastiska-
-så kan säkert fotografier av en vandrare och en sörjande äkta man-
-räcka för att få er hängd.
Ni kommer att anhållas för morden på Alice Ruber och Arlena Marshall.
Men först vill jag be er om en liten tjänst...
Kan ni inte tända den där pipan som konstigt nog aldrig varit tänd?
Inte?
Så synd...
Som jag trodde...
Var försiktig med vem ni ger diamanten nästa gång.
Ni är fullständigt enastående!
Stackars tappre monsieur Poirot!
Kungen är mycket nöjd med att det hela reddes ut.
Och så snabbt och diskret dessutom.
Han har därför tilldelat er Nyfikna Gudruns order.
-Av första graden! -Hur många finns det...?